ДСТУ Б В.2.7-120-2003

ДЕРЖАВНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ
====================================================================

Будівельні матеріали

Добавки енергозберігаючі 
для керамічних будівельних виробів

Загальні технічні вимоги

Видання офіційне

Держбуд України
 2003

ПЕРЕДМОВА

1 РОЗРОБЛЕНИЙ
Технічним комітетом стандартизації "Будівельні матеріали" за участю Українського науково-дослідного і проектно-конструкторського інституту будівельних матеріалів і виробів (НДІБМВ)

2 ВНЕСЕНИЙ
Управлінням науково-технічної політики у будівництві Держбуду України

3 ЗАТВЕРДЖЕНИЙ ТА ВВЕДЕНИЙ В ДІЮ 
   Наказом Держбуду України від 25 лютого 2003 р. № 14

4 ВВЕДЕНИЙ ВПЕРШЕ

ЗМІСТ

1 Галузь використання ...........................	 1
2 Нормативні посилання ..........................	 1
3 Класифікація ...............................	 3
4 Технічні вимоги..............................	 5
5 Вимоги безпеки і охорони навколишнього середовища. .......	 6
6 Правила приймання. ...........................	 6
7 Методи контролю.............................	 8
8 Транспортування і зберігання .....................	 10
9 Гарантії виготовлювача .	10
Додаток А
   Форма журналу приймального контролю добавок ..........	 11

ДЕРЖАВНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ
====================================================================

Будівельні матеріали

Добавки енергозберігаючі для керамічних 
будівельних виробів

Загальні технічні вимоги

Строительные материалы

Добавки энергосберегающие для керамических 
строительных изделий

Общие технические требования

Building materials 

Energy economy additions for building tarthenware

Common technical requirements

_____________________________________________________________________________
Чинний від 2003-07-01

1 ГАЛУЗЬ ВИКОРИСТАННЯ

Цей стандарт поширюється на добавки, які при введенні у шихту для виробництва керамічних виробів знижують енерговитрати при виготовленні продукції. До них відносяться: польовий шпат, пегматит, скло, вапняк, доломіт, мелений шлак, зола, золошлакові суміші, тирса, мелене вугілля, відходи вуглевидобутку і вуглезбагачення, мелена солома, коксовий шлам, торфовий пил, мелений кокс, шамот, пил від виробництва керамзиту та інші.
Стандарт установлює вимоги до зернового і хімічного складу, вмісту вологи, вуглецю та низькотемпературних летких речовин, питомої поверхні та теплоти згорання добавок.
Усі вимоги цього стандарту, крім зазначених у тексті як рекомендовані, є обов'язковими.

2 НОРМАТИВНІ ПОСИЛАННЯ

У цьому стандарті є посилання на такі нормативні документи:

_____________________________________________________________________________
Видання офіційне

ДБН В.1.4-0.01-97
	Система норм та правил зниження рівня іонізуючих випромінювань природних радіонуклідів у будівництві. Основні положення	
ДБН В.1.4-1.01-97
	Система норм та правил зниження рівня іонізуючих випромінювань природних радіонуклідів у будівництві. Регламентовані радіаційні параметри. Допустимі рівні	
ДБН В.1.4-2.01-97
	Система норм та правил зниження рівня іонізуючих випромінювань природних радіонуклідів у будівництві. Радіаційний контроль будівельних матеріалів та об'єктів будівництва	
ГОСТ 12.1.007-76
	ССБТ. Вредные вещества. Классификация и общие требования безопасности	
ГОСТ 12.3.009-76
	ССБТ. Работы погрузочно-разгрузочные. Общие требования безопасности	
ГОСТ 12.3.020-80
	ССБТ. Процессы перемещения грузов на предприятиях. Общие требования безопасности	
ГОСТ 12.4.002-97
	ССБТ. Средства защиты рук от вибрации. Технические требования и методы испытаний	
ГОСТ 12.4.010-75
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты. Рукавицы специальные. Технические условия	
ГОСТ 12.4.011-89
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты работающих. Общие требования и классификация	
ГОСТ 12.4.013-85	ССБТ. Очки защитные. Общие технические условия	
ГОСТ 12.4.028-76	ССБТ. Респираторы ШБ-1 "Лепесток". Технические условия	
ГОСТ 12.4.034-85
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты органов дыхания. Классификация и маркировка	
ГОСТ 12.4.051-87
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты органов слуха.
 Общие технические требования и методы испытаний	
ГОСТ 12.4.087-84
	ССБТ. Строительство. Каски строительные.
 Технические условия	
ГОСТ 12.4.099-80
	ССБТ. Комбинезоны женские для защиты от нетоксичной пыли, механических воздействий и общих производственных загрязнений. Технические условия	
ГОСТ 12.4.100-80
	ССБТ. Комбинезоны мужские для защиты от нетоксичной пыли, механических воздействий и общих производственных загрязнений. Технические условия	
ГОСТ 147-95
(ІСО 1928-76)	Топливо твердое минеральное. Определение высшей теплоты сгорания и вычисление низшей теплоты сгорания	
ГОСТ 2059-95
(ІСО 351-84)	Топливо твердое минеральное. Метод определения общей серы сжиганием при высокой температуре	

ГОСТ 2093-82
	Топливо твердое. Ситовой метод определения гранулометрического состава	
ГОСТ 2408.1-95
(ІС0 625-75)	Топливо твердое. Методы определения углерода и водорода
	
ГОСТ 2642.3-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида кремния (IV)	
ГОСТ 2642.4-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида алюминия	
ГОСТ 2642.5-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида железа (III)	
ГОСТ 2642.7-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида кальция	
ГОСТ 2642.11-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксидов калия и натрия	
ГОСТ 5382-91
	Цементы и материалы цементного производства. 
Методы химического анализа	
ГОСТ 6382-91
(ІСО 562-81)	Топливо твердое минеральное. Методы определения выхода летучих веществ	
ГОСТ 10538-87	Топливо твердое. Методы определения химического состава зоны.	
ГОСТ  11014-81
	Угли бурые, каменные, антрацит и горючие сланцы. 
Ускоренный метод определения влаги	
ГОСТ 13144-79	Графит. Методы определения удельной поверхности	
ГОСТ 27574-87	Костюмы женские для защиты от общих производственных загрязнений и механических воздействий.
Технические условия	
ГОСТ 27575-87
	Костюмы мужские для защиты от общих производственных загрязнений и механических воздействий.
Технические условия	
ГОСТ 28507-99	Обувь специальная с верхом из кожи для защиты от механических воздействий. Технические условия	
СНіП ІІІ-4-80	Техника безопасности в строительстве

3 КЛАСИФІКАЦІЯ
3.1 Добавки класифікують за такими ознаками:
- призначення;
- матеріальний склад;
- зерновий склад;
- питома теплота згорання.

3.2 У залежності від призначення добавки поділяють на типи, наведені в таблиці 1.

Таблиця 1

Типи добавки
	Умовне позначення типу
	
Призначення
	
Основні представники
	
Плавень (флюс)
	П
	Зниження температури спікання глин	Польовий шпат, пегматит, скло, вапняк, доломіт, магнезит, мелений шлак, пісок кварцовий	
Органовмісна
	О
	Зниження витрати палива
	Мелене вугілля, відходи вуглевидобутку і вуглезбагачення, тирса, торфовий пил	
Шамотна
	Ш
	Зниження витрати тепла
	Випалена і мелена глина, мелений керамічний бій, керамзитовий пил	

3.3 У залежності від матеріального складу добавки поділяють на види, наведені в таблиці 2. 
Таблиця 2

Тип добавки
	
Вид добавки
	Умовне позначення типу	
Основний компонент
	
Плавень(П)	Польовошпатова	ПШ	Польовий шпат	
	Пегматитова	П	Пегматит	
	Скляна	С	Скло	
	Вапнякова	В	Вапняк	
	Доломітова	Д	Доломіт	
	Магнезитова	М	Магнезит	
	Шлакова	МШ	Мелений шлак	
	Піщана	ПК	Пісок кварцовий	
Органовмісна (0)

	Вугільна

	MB	Мелене вугілля	
		ВВВ
	Відходи вуглезбагачення і вуглевидобутку	
	Коксова	МК	Мелений кокс	
		KШ	Коксовий шлам	
	Торфяна	ТП	Торфовий пил	
	Тирсова	Т	Тирса	
	Солом'яна	С	Мелена солома	
Шамотна (Ш)	Глиняна	МГВ	Мелена глина випалена	
	Керамічна	МКБ	Мелений керамічний бій	
	Керамзитова	ПК	Пил керамзитовий	

3.4 У залежності від розміру зерен добавки поділяють на групи, наведені в 
таблиці 3. 
Таблиця 3
Найменування груп	Розмір зерен, мм	
Тонкодисперсні	До 1 вкл.	
Середньодисперсні	Понад 1 до 2 вкл.	
Грубодисперсні	Понад 2 до 3 вкл.	

3.5 У залежності від питомої теплоти згорання добавки поділяють на класи, наведені в таблиці 4. 

Таблиця 4                                                                                                      У кДж/кг
    
Найменування класу	Питома теплота згорання	
3 високою теплотою	Понад 7000	
3 середньою теплотою	  - « -   6000   до   7000   вкл.	
3 низькою теплотою	                     - « -  6000  - « -	

Умовне позначення добавки при замовленні повинне складатися з позначення типу та виду добавки, зернового складу і позначення даного стандарту.
Приклад умовного позначення пилу керамзитового із зерновим складом:
до 1 мм - 10 % ; 1 - 2 мм - 50 % ; 2 - 3 мм - 40 % . 
Добавка Ш.ПК 10, 50, 40 ДСТУ Б В.2.7-120-2003.

4 ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ

4.1 Добавки повинні відповідати вимогам цього стандарту, замовленню на поставку і виготовлятися за технологічним регламентом, затвердженим підприємством-виготовлювачем. 

4.2	Зерновий склад добавок повинен бути:

   до  1 мм   від     5    до   10 % ;
  понад  1 - « - 2  мм  - « -  45  - « -  55 % ;
-  «  -   2 - « - 3  мм  - « -  35  - « -  45 % .

Вміст зерен розміром більше 3 мм не допускається.

4.3 Вміст характерних хімічних окислів у добавках рекомендується в межах, наведених у таблиці 5. 

Таблиця 5

Найменування окислів
	Значення
показників для добавок типів	
	П	О	Ш	
Вміст Аl2О3 , %	не менше 10	не менше 20	10-20	
Вміст SіО2 , %	не менше 65	не менше 40	50-70	
Сума Al2O3 + SiO2 , %	80-90	75-95	60-90	
Вміст СаО, %	не більше 2	не більше 8	5-20	
Вміст SО3 , %	не більше 1	не більше 3	не більше 1	
Вміст Fе2О3 , %	4-5	5-8	3-10	
Вміст (Na2 O + К20), %	5-7	2-3	1-2	
Примітка. Включення карбонатів у вигляді щілин каменистих зерен розміром більше 1 мм не допускається.	

4.4 Вологість добавок не повинна перевищувати 20 % .

4.5 Добавки не повинні містити сторонніх включень (будівельне сміття, круп-нозернисті пісковики, залучений метал та ін.).

4.6 Додаткові вимоги до органовмісних добавок

4.6.1 Питома теплота згорання не повинна перевищувати 8000 кДж/кг.

4.6.2 Питома поверхня має бути від 3500 до 6900 см2 г.

4.6.3 Вміст вуглецю не повинен перевищувати 20 % .

4.6.4 Вміст низькотемпературних летких речовин в органовмісних добавках не допускається.

5 ВИМОГИ БЕЗПЕКИ І ОХОРОНИ НАВКОЛИШНЬОГО
СЕРЕДОВИЩА

5.1 Добавки енергозберігаючі, що застосовуються при виробництві керамічних виробів, відносяться до речовин малонебезпечних та нетоксичних і відповідають IV класу згідно з класифікацією за ГОСТ 12.1.007.

5.2  Відповідно до вимог ДБН В.1.4-0.01, ДБН В.1.4-1.01 ефективна питома активність природних радіонуклідів у добавках не повинна перевищувати 370 Бк/кг. Контроль - за ДБН B.1 .4-2.01.

5.3 При виконанні робіт робітники повинні бути забезпечені засобами індивідуального захисту: спецодяг - згідно з ГОСТ 12.4.099, ГОСТ 12.4.100, ГОСТ 27574, ГОСТ 27575, спецвзуття згідно з ГОСТ 28507, каски згідно з ГОСТ 12.4.087, засоби індивідуального захисту очей згідно з ГОСТ 12.4.013, засоби індивідуального захисту органів дихання згідно з ГОСТ 12.4.034, респіратори ШБ-І "Лепесток" згідно з ГОСТ 12.4.028, засоби індивідуального захисту від шуму згідно з ГОСТ 12.4.051, засоби індивідуального захисту рук згідно з ГОСТ 12.4.002 та ГОСТ 12.4.010.

Можливе використання імпортних засобів індивідуального захисту за умови забезпечення необхідного рівня безпеки працюючих.

5.4 Загальні вимоги захисту працюючих - згідно з ГОСТ 12.4.011.

5.5 Вантажно-розвантажувальні роботи повинні здійснюватися відповідно до вимог ГОСТ 12.3.009 та СНіП ІІІ-4, а переміщення вантажів - згідно з ГОСТ 12.3.020.

5.6 До роботи на обладнанні та до виконання вантажно-розвантажувальних робіт допускаються особи не молодше 18 років, яких навчили правилам експлуатації обладнання і які мають посвідчення про складання іспитів з техніки безпеки та пройшли медогляд.

6 ПРАВИЛА ПРИЙМАННЯ

6.1 Добавки приймають партіями. Партією вважається кількість добавки, що відвантажена одному споживачеві протягом доби.

6.2 Добавки підлягають приймально-здавальним та періодичним випробуванням.

6.3 Приймально-здавальні випробування виконуються для кожної партії за показниками:

- зерновий склад;
- вологість;
- наявність сторонніх включень.

6.4 Періодичні випробування виконуються за показниками:

-	ефективна сумарна питома активність природних радіонуклідів, питома теплота згорання, питома поверхня, вміст вуглецю, вміст низькотемпературних летких  речовин - один раз на рік;

- хімічний склад - один раз на рік або у разі зміни родовища, відвалу, шламосховища тощо.

6.5 Для проведення приймально-здавальних випробувань від партії відбирають пробу масою від 5 до 7 кг.

6.6 Порядок відбору проб

6.6.1 Загальну пробу складають не менше ніж з 10 разових проб, відібраних у рівній кількості.

6.6.2 Проби добавки відбирають у місці завантаження транспортних засобів для відправлення споживачам.

6.7 Для контрольних перевірок споживачем якості добавки, відвантаженої залізничним або водним транспортом, проби відбирають не менше ніж з 10 місць у рівній кількості на різній глибині, при відвантаженні автомобільним транспортом - не менше ніж з 5 машин.

6.8  Маркування та протокол відбору проб мають містити:
- найменування виготовлювача добавки;
- найменування та позначення проб;
- місце і дату відбору проб;
  - посаду та прізвище особи, яка відбирала пробу.

6.9 Приймання добавки здійснюється технічним контролем підприємства-виготовлювача за результатами приймально-здавальних та періодичних випробувань які документують за формою згідно з рекомендованим додатком А.

6.10 При незадовільних результатах випробувань хоча б за одним із показників, які вказані в 6.3 і 6.4, проводять повторні випробування за цим показником на подвоєній кількості проб. При незадовільних результатах повторних випробувань партія добавки прийманню не підлягає.

6.11 Кожна партія добавки повинна супроводжуватися документом про якість, в якому наводиться:

- найменування виготовлювача, його адреса;
- найменування та умовне позначення добавки;
- номер і дата видачі документа;
- номер партії і обсяг добавки, що відвантажується;
- результати випробувань;
- штамп ВТК.

На вимогу замовника повинна видаватися копія сертифіката радіаційного контролю.

6.12 Споживач має право проводити контрольну перевірку якості добавки згідно з вимогами даного стандарту.

7 МЕТОДИ КОНТРОЛЮ

7.1 Визначення зернового складу добавок

7.1.1 Для добавок, окрім органовмісних.

Суть методу полягає у визначенні вмісту зерен, що виходять за межі встановлених розмірів.

7.1.1.1 Для визначення зернового складу добавок використовують:

- ваги з похибкою зважування не більше 1 г;
- набір сит з круглими отворами діаметром від 1 до 5 мм.

7.1.1.2 Проведення аналізу.

Наважку масою 500 г просіюють через сита з розмірами отворів, що відповідають верхній і нижній границям фракції, яка випробовується, і зважують. 
Вміст зерен, що виходять за межі фракції XI, Х2, у відсотках, визначають за форму-лами (1,2):
                    
                                                                                                          (1)

                                                                                                          (2) 
де  X1 - кількість добавки, яка складається з більших зерен ніж розмір фракції, у відсотках;
X2  - кількість добавки, яка складається з менших зерен ніж розмір фракції, у відсотках;
G  - маса проби, яку брали для визначення, г;
G1 - маса добавки з розміром зерен, більшим за верхню межу фракції, г;
G2 - маса добавки з розміром зерен, меншим за нижню межу фракції, г.

7.1.2 Зерновий склад органовмісних добавок визначають за ГОСТ 2093.

7.2 Визначення вологості

7.2.1 Для добавок, окрім органовмісних. 
Для проведення випробувань використовують:
- сушильну шафу;
- ваги з похибкою зважування не більше 0,01 г.

Наважку масою 100 г поміщають у попередньо висушений посуд і зважують. Потім висушують у сушильній шафі при температурі 105-110 °С. Витягують із сушильної шафи, охолоджують в ексикаторі і зважують.
Висушування повторюють до досягнення постійної маси наважки. Час контрольного висушування - 30 хв.
Вологість W, у відсотках за масою, визначають з точністю до 0,1 відсотка за формулою (3):
  
                                                                                                       (3)

де G   - маса наважки до висушування, г;
     G1 - маса наважки після висушування, г.

Вологість добавки визначають як середнє арифметичне результатів випробувань трьох проб.

7.2.2 Вологість органовмісних добавок визначають за ГОСТ 11014. 

7.3 Хімічний аналіз добавок

7.3.1 Вміст оксидів визначають:
- двооксиду кремнію - за ГОСТ 2642.3;
- оксиду алюмінію - за ГОСТ 2642.4;
- оксиду заліза - за ГОСТ 2642.5;
- оксиду кальцію - за ГОСТ 2642.7;
- оксидів калію і натрію - за ГОСТ 2642.11.

7.3.2 Вміст SO3  визначають за ГОСТ 5382, а у органовмісних добавках - за ГОСТ 2059.

7.3.3 Хімічний склад органовмісних добавок визначають за ГОСТ 10538.

7.4 Питому теплоту згорання визначають за ГОСТ 147.

7.5 Вміст вуглецю визначають за ГОСТ 2408.1.

7.6 Питому поверхню визначають за ГОСТ 13144.

7.7 Наявність сторонніх включень визначають візуально.

7.8 Вміст летких речовин визначають за ГОСТ 6382.

8 ТРАНСПОРТУВАННЯ І ЗБЕРІГАННЯ

8.1 Добавки поставляються навалом залізничним, водним та автомобільним транспортом відповідно до вимог правил, що діють на кожному виді транспорту. Умови транспортування мають забезпечувати збереження якості добавок.

8.2 Добавки повинні зберігатися в умовах, які виключають можливість забруднення сторонніми домішками.

8.3 Різні види добавок повинні зберігатися окремо в умовах, що виключають їх змішування.

9 ГАРАНТІЇ ВИГОТОВЛЮВАЧА (ПОСТАЧАЛЬНИКА)

Підприємство-виготовлювач (постачальник) повинне гарантувати відповідність добавок вимогам даного стандарту при дотриманні умов транспортування та зберігання.

Додаток А 
(рекомендований)

Форма журналу приймального контролю добавок

1.	Обкладинка журналу
_____________________________________________________________________________
(назва підприємства, організації)

ЖУРНАЛ
 приймального контролю добавок

Початий _________________________________

Закінчений _______________________________

Всього аркушів____________________________

2.	Результати приймального контролю добавки

Дата приймання
	Номер партії
	Обсяг партії
	Значення показників якості
	Висновки
	Підпис
	
1	2	3	4	5	6	

Примітка 1. У графі 5 наводять висновки про приймання чи бракування даної
    партії добавки. 
Примітка 2. У графі 6 має бути наведене прізвище і підпис відповідальної особи
    за технічний контроль добавок на підприємстві-виготовлювачі.

91.100.25

ДСТУ Б В.2.7-120-2003 

ГОСУДАРСТВЕННЫЙ СТАНДАРТ УКРАИНЫ
========================================================================================

Строительные материалы

Добавки энергосберегающие 
для керамических строительных изделий

Общие технические требования

Издание официальное

Госстрой Украины 
2003

ПРЕДИСЛОВИЕ

1 РАЗРАБОТАН

Техническим комитетом стандартизации "Строительные материалы" с участием Украинского научно-исследовательского и проектно-конструкторского института строительных материалов и изделий (НИИСМИ)

2 ВНЕСЕН

Управлением научно-технической политики в строительстве Госстроя Украины

3 УТВЕРЖДЕН И ВВЕДЕН В ДЕЙСТВИЕ 

Приказом Госстроя Украины от 25 февраля 2003 г. № 14

4 ВВОДИТСЯ ВПЕРВЫЕ

СОДЕРЖАНИЕ
1 Область применения	1
2 Нормативные ссылки	1
3 Классификация 	3
4 Технические требования	5
5 Требования безопасности и охраны окружающей среды 	....... 6
6 Правила приемки 	............................. 6
7 Методы контроля	............................. 8
8 Транспортирование и хранение 	..................... 9
9 Гарантии изготовителя 	......................... 10
Приложение А
Форма журнала приемочного контроля добавок................................................................ 11

ГОСУДАРСТВЕННЫЙ СТАНДАРТ УКРАИНЫ
====================================================================

Строительные материалы

Добавки энергосберегающие для керамических 
строительных изделий

Общие технические требования 

Будівельні матеріали

Добавки енергозберігаючі для керамічних
 будівельних виробів

Загальні технічні вимоги 

Building materials

Energy economy additions 
for building tarthenware

Common technical requirements
_____________________________________________________________________________
Дата введения 2003-07-01
      
      1 ОБЛАСТЬ ПРИМЕНЕНИЯ

Настоящий стандарт распространяется на добавки, которые при введении в шихту для производства керамических изделий снижают энергорасходы при изготовлении продукции. К ним относятся: полевой шпат, пегматит, стекло, известняк, доломит, молотый шлак, зола, золошлаковые смеси, опилки, молотый уголь, отходы угледобычи и углеобогащения, молотая солома, коксовый шлам, торфяная пыль, молотый кокс, шамот, пыль от производства керамзита и другие.
Стандарт устанавливает требования к зерновому и химическому составу, содержанию влаги, углерода и низкотемпературных летучих веществ, удельной поверхности и теплоте сгорания добавок.
Все требования настоящего стандарта, кроме указанных в тексте как рекомендованные, являются обязательными.

2 НОРМАТИВНЫЕ ССЫЛКИ

В настоящем стандарте есть ссылки на такие нормативные документы:

Издание официальное

ДБН В.1.4-0.01-97
	Система норм и правил снижения уровня ионизирующих излучений природных радионуклидов в строительстве. Основные положения	
ДБН В.1.4-1.01-97
	Система норм и правил снижения уровня ионизирующих излучений природных радионуклидов в строительстве. Регламентированные радиационные параметры. Допустимые уровни	
ДБН В.1.4-2.01-97
	Система норм и правил снижения уровня ионизирующих излучений природных радионуклидов в строительстве. Радиационный контроль строительных материалов и объектов строительства	
ГОСТ 12.1.007-76
	ССБТ. Вредные вещества. Классификация и общие требования безопасности	
ГОСТ 12.3.009-76
	ССБТ. Работы погрузочно-разгрузочные. Общие требования безопасности	
ГОСТ 12.3.020-80
	ССБТ. Процессы перемещения грузов на предприятиях. Общие требования безопасности	
ГОСТ 12.4.002-97
	ССБТ. Средства защиты рук от вибрации. Технические требования и методы испытаний	
ГОСТ 12.4.010-75
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты. Рукавицы специальные. Технические условия	
ГОСТ 12.4.011-89
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты работающих. Общие требования и классификация	
ГОСТ 12.4.013-85	ССБТ. Очки защитные. Общие технические условия	
ГОСТ 12.4.028-76
	ССБТ. Респираторы ШБ-1 "Лепесток". 
Технические условия	
ГОСТ 12.4.034-85
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты органов дыхания. Классификация и маркировка	
ГОСТ 12.4.051-87
	ССБТ. Средства индивидуальной защиты органов слуха. Общие технические требования и методы испытаний	
ГОСТ 12.4.087-84
	ССБТ. Строительство. Каски строительные. 
Технические условия	
ГОСТ 12.4.099-80
	ССБТ. Комбинезоны женские для защиты от нетоксичной пыли, механических воздействий и общих производственных загрязнений. Технические условия	
ГОСТ 12.4.100-80
	ССБТ. Комбинезоны мужские для защиты от нетоксичной пыли, механических воздействий и общих производственных загрязнений. Технические условия	
ГОСТ 147-95 
(ИСО 1928-76)	Топливо твердое минеральное. Определение высшей теплоты сгорания и вычисление низшей теплоты сгорания	
ГОСТ 2059-95 (ИСО 351-84)	Топливо твердое минеральное. Метод определения общей серы сжиганием при высокой температуре	

ГОСТ 2093-82	Топливо твердое. Ситовой метод определения
гранулометрического состава	
ГОСТ 2408.1-95
(ИСО 625-75)	Топливо твердое. Методы определения углерода  
и водорода	
ГОСТ 2642.3-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида кремния (IV)	
ГОСТ 2642.4-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида алюминия	
ГОСТ 2642.5-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида железа (III)	
ГОСТ 2642.7-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксида кальция	
ГОСТ 2642.11-97
	Огнеупоры и огнеупорное сырье. Методы определения оксидов калия и натрия	
ГОСТ 5382-91
	Цементы и материалы цементного производства. Методы химического анализа	
ГОСТ  6382-91
(ИСО 562-81)	Топливо твердое минеральное. Методы определения выхода летучих веществ	
ГОСТ 10538-87	Топливо твердое. Методы определения химического состава золы	
ГОСТ  11014-81
	Угли бурые, каменные, антрацит и горючие сланцы. Ускоренный метод определения влаги	
ГОСТ 13144-79	Графит. Методы определения удельной поверхности	
ГОСТ 27574-87
	Костюмы женские для защиты от общих производственных загрязнений и механических воздействий. 
Технические условия	
ГОСТ 27575-87
	Костюмы мужские для защиты от общих производственных загрязнений и механических воздействий. Технические условия	
ГОСТ 28507-99
	Обувь специальная с верхом из кожи для защиты от механических воздействий. Технические условия	
СНиП ІІІ-4-80	Техника безопасности в строительстве	

3 КЛАССИФИКАЦИЯ
3.1 Добавки классифицируют по таким признакам:
- назначение;
- материальный состав;
- зерновой состав;
- удельная теплота сгорания.

3.2 В зависимости от назначения добавки разделяют на типы, приведенные в таблице 1.

Таблица 1
Типы добавки	Условное обозначение типа	
Назначение
	
Основные представители
	
Плавень (флюс)
	П
	Снижение температуры спекания глин	Полевой шпат, пегматит, стекло, известняк, доломит, магнезит, молотый шлак, песок кварцевый	
Органосо-держащая
	0
	Снижение расхода топлива
	Молотый уголь, отходы угледобычи и углеобогащения, опилки, торфяная пыль	
Шамотная
	Ш
	Снижение расхода тепла
	Обожженная и молотая глина, молотый керамический бой, керамзитовая пыль	

3.3 В зависимости от материального состава добавки разделяют на виды, представленные в таблице 2. 
Таблица 2

Тип добавки
	
Вид добавки
	Условное обозначение вида	
Основной компонент
	
Плавень (П)	Полевошпатовая	ПШ	Полевой шпат	
	Пегматитовая	П	Пегматит	
	Стеклянная	С	Стекло	
	Известняковая	В	Известняк	
	Доломитовая	Д	Доломит	
	Магнезитовая	М	Магнезит	
	Шлаковая	МШ	Молотый шлак	
	Песчаная	ПК	Песок кварцевый	
Органосо-держащая (О)	Угольная

	MB	Молотый уголь	
		ВВВ	Отходы углеобогащения и угледобычи	
	Коксовая	МК	Молотый кокс	
		КШ	Коксовый шлам	
	Торфяная	ТП	Торфяная пыль	
	Опилковая	Т	Опилки	
	Соломенная	С	Молотая солома	
Шамотная (Ш)	Глиняная	МГВ	Молотая глина обожженная	
	Керамическая	МКБ	Молотый керамический бой	
	Керамзитовая	ПК	Пыль керамзитовая	

3.4 В зависимости от размера зерен добавки разделяют на группы, приведенные в таблице 3.
 Таблица 3
Наименование групп	Размер зерен, мм	
Тонкодисперсные	До 1 вкл.	
Среднедисперсные	Свыше 1 до 2 вкл.	
Грубодисперсные	Свыше 2 до 3 вкл.	

3.5 В зависимости от удельной теплоты сгорания добавки разделяют на классы, приведенные в таблице 4.
 
Таблица 4                                                                                                                          В кДж/кг
Наименование класса	Удельная теплота сгорания	
С высокой теплотой	Свыше 7000	
Со средней теплотой	   - " -    6000  до   7000  вкл.	
С низкой теплотой	                      - " -  6000  - " -	

Условное обозначение добавки при заказе должно состоять из обозначения типа и вида добавки, зернового состава и обозначения настоящего стандарта.
Пример условного обозначения пыли керамзитовой с зерновым составом:
                 до 1 мм - 10 % ; 1 - 2 мм - 50 % ; 2 - 3 мм - 40 % .
                 Добавка Ш.ПК 10, 50, 40 ДСТУ Б В.2.7-120-2003.

4 ТЕХНИЧЕСКИЕ ТРЕБОВАНИЯ

4.1 Добавки должны соответствовать требованиям настоящего стандарта, заказу на поставку и изготавливаться по технологическому регламенту, утвержденному предприятием-изготовителем.

4.2 Зерновой состав добавок должен быть:
                        до   1 мм   от     5    до   10 %;
      свыше 1  - « -  2 мм  - « -  45  - « -  55 %;
        - « -   2  - « -  3 мм  - « -  35  - « -  45 %.
      
      Содержание зерен размером более 3 мм не допускается.

4.3 Содержание характерных химических окислов в добавках рекомендуется в пределах, приведенных в таблице 5. 

Таблица 5
Наименование окислов	Значение показателей для добавок типов	
	П	О	Ш	
Содержание Аl2О3 , %	не менее 10	не менее 20	10-20	
Содержание SiO2 , %	не менее 65	не менее 40	50-70	
Сумма Аl2О3 + SiO2 , %	80-90	75-95	60-90	
Содержание СаО, %	не более 2	не более 8	5-20	
Содержание SО3 , %	не более 1	не более 3	не более 1	
Содержание Fе2О3 , %	4-5	5-8	3-10	
Содержание (Na2O + K2O), %	5-7	2-3	1-2	
Примечание. Включения карбонатов в виде плотных каменистых зерен
                         размером более 1 мм не допускается	

4.4 Влажность добавок не должна превышать 20 %.

4.5 Добавки не должны содержать посторонних примесей (строительный мусор, крупнозернистые песчаники, вовлеченный металл и др.).
4.6 Дополнительные требования к органосодержащим добавкам
4.6.1 Удельная теплота сгорания не должна превышать 8000 кДж/кг.
4.6.2 Удельная поверхность должна быть от 3500 до 6900 см2/г.
4.6.3 Содержание углерода не должно превышать 20 %.
4.6.4 Содержание низкотемпературных летучих веществ в органосодержащих добавках не допускается.

5  ТРЕБОВАНИЯ БЕЗОПАСНОСТИ И ОХРАНЫ ОКРУЖАЮЩЕЙ СРЕДЫ

5.1 Добавки энергосберегающие, применяемые при производстве керамических изделий, относятся к веществам малоопасным и нетоксичным и соответствуют IV классу согласно классификации по ГОСТ 12.1.007.

5.2 В соответствии с требованиями ДБН В.1.4-0.01, ДБН В.1.4-1.01 эффективная удельная активность природных радионуклидов в добавках не должна превышать               370 Бк/кг. Контроль - по ДБН В.1.4-2.01.

5.3 При выполнении работ работники должны быть обеспечены средствами индивидуальной защиты: спецодежда - согласно ГОСТ 12.4.099, ГОСТ 12.4.100, ГОСТ 27574, ГОСТ 27575, спецобувь согласно ГОСТ 28507, каски согласно ГОСТ 12.4.087, средства индивидуальной защиты глаз согласно ГОСТ 12.4.013, средства индивидуальной защиты органов дыхания согласно ГОСТ 12.4.034, респираторы ШБ-1 "Лепесток" согласно ГОСТ 12.4.028, средства индивидуальной защиты от шума согласно ГОСТ 12.4.051, средства индивидуальной защиты рук согласно ГОСТ 12.4.002 и ГОСТ 12.4.010.
Возможно использование импортных средств индивидуальной защиты при условии обеспечения необходимого уровня безопасности работающих.

5.4 Общие требования защиты работающих - согласно ГОСТ 12.4.011.

5.5 Погрузочно-разгрузочные работы должны осуществляться в соответствии с требованиями ГОСТ 12.3.009 и СНиП ІІІ-4, а перемещение грузов - согласно ГОСТ 12.3.020.

5.6 К работе на оборудовании и к выполнению погрузочно-разгрузочных работ допускаются лица не моложе 18 лет, обученные правилам эксплуатации оборудования, имеющие свидетельство о сдаче экзаменов по технике безопасности и прошедшие медосмотр.

6 ПРАВИЛА ПРИЕМКИ

6.1 Добавки принимают партиями. Партией считается количество добавки, отгруженное одному потребителю в течение суток.

6.2 Добавки подлежат приемо-сдаточным и периодическим испытаниям.

6.3 Приемо-сдаточные испытания выполняются для каждой партии по показателям:
- зерновой состав;
- влажность;
- наличие посторонних включений.

6.4 Периодические испытания выполняются по показателям:

- эффективная суммарная удельная активность природных радионуклидов, удельная теплота сгорания, удельная поверхность, содержание углерода, содержание низкотемпературных летучих веществ - один раз в год;
-  химический состав - один раз в год или в случае изменения месторождения, отвала, шламохранилища и т.п.

6.5 Для проведения приемо-сдаточных испытаний от партии отбирают пробу массой от 5 до 7 кг.

6.6 Порядок отбора проб

6.6.1 Общую пробу составляют не менее чем из 10 разовых проб, отобранных в равном количестве.

6.6.2 Пробы добавки отбирают в месте загрузки транспортных средств для отправки потребителям.

6.7 Для контрольных проверок потребителем качества добавки, отгруженной железнодорожным или водным транспортом, пробы отбирают не менее чем из 10 мест в равном количестве на разной глубине, при отгрузке автомобильным транспортом - не менее чем из 5 машин.

6.8 Маркировка и протокол отбора проб должны содержать:

- наименование изготовителя добавки;
- наименование и обозначение проб;
- место и дату отбора проб;
- должность и фамилию лица, отбиравшего пробу.

6.9 Приемка добавки осуществляется техническим контролем предприятия-изготовителя по результатам приемо-сдаточных и периодических испытаний, документированных по форме согласно рекомендованному приложению А.

6.10 При неудовлетворительных результатах испытаний хотя бы по одному из показателей, указанных в 6.3 и 6.4, проводят повторные испытания по этому показателю на удвоенном количестве проб. При неудовлетворительных результатах повторных испытаний партия добавки приемке не подлежит.

6.11 Каждая партия добавки должна сопровождаться документом о качестве, в котором приводится:
- наименование изготовителя, его адрес;

- наименование и условное обозначение добавки;
- номер и дата выдачи документа;
- номер партии и объем отгружаемой добавки;
- результаты испытаний;
- штамп ОТК.

По требованию заказчика должна выдаваться копия сертификата радиационного контроля.

6.12 Потребитель имеет право проводить контрольную проверку качества добавки согласно с требованиями настоящего стандарта.

7 МЕТОДЫ КОНТРОЛЯ
 
7.1 Определение зернового состава добавок

7.1.1 Для добавок, кроме органосодержащих.
Суть метода состоит в определении содержания зерен, выходящих за пределы установленных размеров.

7.1.1.1 Для определения зернового состава добавок используют:
- весы с погрешностью взвешивания не более 1 г;
- набор сит с круглыми отверстиями диаметром от 1 до 5 мм.

7.1.1.2 Проведение анализа.
Навеску массой 500 г просеивают сквозь сита с размерами отверстий, соответствующих верхней и нижней границам испытуемой фракции, и взвешивают.
Содержание зерен, выходящих за пределы фракции XI, Х2, в процентах, определяют по формулам (1, 2):
                                                                                         (1)
                                                                                       (2)
где X1 - количество добавки, которое состоит из больших зерен чем размер фракции, в процентах;
Х2 - количество добавки, которое состоит из меньших зерен чем размер фракции, в процентах;
G  - масса пробы, взятая для определения, г;
G1 - масса добавки с размером зерен, большим верхнего предела фракции, г;
G2 - масса добавки с размером зерен, меньшим нижнего предела фракции, г.

7.1.2 Зерновой состав органосодержащих добавок определяют по ГОСТ 2093. 

7.2 Определение влажности

7.2.1 Для добавок, кроме органосодержащих. 
Для проведения испытания используют:

- сушильный шкаф;
- весы с погрешностью взвешивания не более 0,01 г.
Навеску массой 100 г помещают в предварительно высушенную посуду и взвешивают. Потом высушивают в сушильном шкафу при температуре 105-110 °С. Вынимают из сушильного шкафа, охлаждают в эксикаторе и взвешивают.
Высушиваиие повторяют до достижения постоянной массы навески. Время контрольного высушивання - 30 мин.
Влажность W, в процентах по массе, определяют с точностью до 0,1 процента по формуле (3):
                                               W =                                                           (3)
где G  - масса навески до высушивания, г;
      G1 - масса навески после высушивания, г.
Влажность добавки определяют как среднее арифметическое результатов испытаний трех проб.

7.2.2 Влажность органосодержащих добавок определяют по ГОСТ 11014.

7.3 Химический анализ добавок

7.3.1 Содержание оксидов определяют:
- двуоксида кремния - по ГОСТ 2642.3;
- оксида алюминия - по ГОСТ 2642.4;
- оксида железа-по ГОСТ 2642.5;
- оксида кальция - по ГОСТ 2642.7;
- оксидов калия и натрия - по ГОСТ 2642.11.

7.3.2 Содержание S03 определяют по ГОСТ 5382, а в органосодержащих добавках - по ГОСТ 2059.

7.3.3 Химический состав органосодержащих добавок определяют по ГОСТ 10538.

7.4 Удельную теплоту сгорания определяют по ГОСТ 147.

7.5 Содержание углерода определяют по ГОСТ 2408.1.

7.6 Удельную поверхность определяют по ГОСТ 13144.

7.7 Наличие посторонних примесей определяют визуально.

7.8 Содержание летучих веществ определяют по ГОСТ 6382.

8 ТРАНСПОРТИРОВАНИЕ И ХРАНЕНИЕ

8.1 Добавки поставляются навалом железнодорожным, водным и автомобильным транспортом в соответствии с требованиями правил, действующих на каждом виде транспорта. Условия транспортирования должны обеспечивать сохранность качества добавок.

8.2 Добавки должны храниться в условиях, исключающих возможность загрязнения посторонними примесями.

8.3 Разные виды добавок должны храниться отдельно в условиях, исключающих их смешивание.

9 ГАРАНТИИ ИЗГОТОВИТЕЛЯ (ПОСТАВЩИКА)

Предприятие-изготовитель (поставщик) должно гарантировать соответствие добавок требованиям настоящего стандарта при соблюдении условий транспортирования и хранения.

Приложение А 
(рекомендованное)

Форма журнала приемочного контроля добавок

1. Обложка журнала
____________________________________________________________________________
(название предприятия, организации)

ЖУРНАЛ
приемочного контроля добавок

Начат  ___________________________________________

Окончен _________________________________________

Всего листов ______________________________________

2. Результаты приемочного контроля добавки

Дата приемки
	Номер партии
	Объем партии
	Значение показателей качества	Выводы
	Подпись
	
1	2	3	4	5	6	

Примечание 1. В графе 5 приводят выводы о приемке или браковании настоящей                           партии добавки.

Примечание 2.  В графе 6 должны быть приведены фамилия и подпись ответственного лица за технический контроль добавок на предприятии-изготовителе.

91.100.25